Vid Farsalos sammandrabbade Roms härar-
- i ett blodigt inbördeskrig.
Caesars legioner förintade den store Pompejus legioner.
Caesar härskade nu ensam i Rom.
Men Caesar gladdes inte som vid tidigare triumfer-
- ty de döda som hans legioner räknade, begravde och brände-
- var deras landsmän.
Röken från brända romerska döda är lika svart...
... och stanken inte mindre.
Det var Pompejus vilja, inte min.
Nedteckna vad jag sagt.
Ni kan resa er.
Försök inte göra intryck med falsk ånger eller stolthet.
Som officerare stred ni uselt för Pompejus.
Era mannar kan ansluta sig till mig och återvända till Rom som romare.
Ni får samma privilegium. Men man håller ett öga på er.
Förrädare och ynkryggar dödas.
Vad är det, Flavius? Antonius? Javisst, Canidius.
Med nyheter om Pompejus, hoppas jag.
- Hell, Caesar! - Drick mig till, Canidius.
Och Marcus Antonius, Caesars högra arm.
Vad nytt om Pompejus?
Pompejus har flytt, Caesar. Förklädd till nasare.
Han lämnade handelsvarorna...
Till en galär vid kusten, rustad för långfärd. Till Egypten, sägs det.
Egypten... Kanske det, de står i skuld till honom.
Där kan han få fristad och låna pengar och tid.
Än är det inte över.
Rådfråga augurerna, Rufio.
Kommer vi att mötas till sist i Egypten?
- Återvänder inte Caesar till Rom? - Jag har ärende till Egypten.
Unge kung Ptolemaios ligger i fejd med sin syster.
De föröder Roms vete.
Det kan vänta, herre. Låt Roms folk välkomna Caesar hem.
- Efter hans största triumf. - Triumf?
Över vad? Över vem?
Canidius, lämna 10:e och 12:e. Antonius för resten till Rom.
Han ska bryta upp omedelbart.
Och i Rom talar Marcus Antonius för Caesar. Han agerar för min räkning.
Hans ord är ert och Caesars ord är lag.
Naturligtvis. Men han får inte skingra legionerna.
- De upprätthåller lagen. - Caesar...
Medan Caesars skepp seglade mot Egypten-
- stred egyptierna liksom romarna inbördes.
Unge kung Ptolemaios vägrade dela tronen med systern Kleopatra.
Han fördrev henne från Alexandria och försökte förgöra henne.
Det tycks vara marknad. En dag i veckan hålls den vid palatset.
Men var är Caesars hedersvakt? Eller ett kungligt sändebud?
Vi får nöjet att se den mäktige Caesar slå sig fram genom marknaden...
Marcellus! Tolv man med dragna svärd.
Bana väg till palatstrappan och håll den öppen.
Det är precis vad de väntar sig.
Att vi går hårdhänt fram. Nej, det är marknadsdag-
- så vi går på marknaden. Vi handlar oss fram till palatset.
Allt ska betalas med mynt.
Stick undan svärden och ta fram börsarna.
Oliver... olivolja...
Vin från Samos!
Vad kostar vinet? Fyra drakmer?
Sextio bägare åt mina mannar.
Betala honom. Betala!
Du sa att romarna skulle reta upp folket.
Varför gör de inte det?
Kungen ställde en fråga, herr hovmarskalk.
Romarnas sinnen är fördärvade, Ers Majestät. De gör oväntade saker.
I synnerhet en romare, det oväntades mästare.
Men med så få män... ?
Ni är så ståtliga att vem som helst kunde vara kungen.
Kung Ptolemaios, härskare över Övre och Nedre riket-
son till Ra, Horus och Thoth...
O. s. V... Ni hälsar mig.
Jag, Gaius Julius Caesar, konsul, Pontifex Maximus, o. s. v. , tackar er.
Rom hälsar kung Ptolemaios-
- och hans syster och medregent, drottning Kleopatra.
De säger inget, men Kleopatra är död.
Hon försökte mörda mig, så vi drev ut henne i öknen. Där dog hon.
Det är sant att Hans Majestäts syster intrigerade för att döda honom-
men osant att Kleopatra är död.
Det är sant att hon flydde, men...
Ursäkta att jag avbryter, men sanningen är svårfunnen.
Pothinus, inte sant? Hovmarskalk och förste eunuck. En upphöjd position.
Låt vara att den kräver en viss uppoffring...
Theodotus? Hans Majestäts lärare i historia, filosofi och ärelystnad.
Och Achillas... Från en god soldat till en annan:
- Var är Kleopatra? - Hos sin här.
- Hur många man har du emot henne? - Tillräckligt.
Tillåt mig... Säkerligen kommer Caesar i fred-
- och har vårt varma och vördsamma välkomnande.
Vårt problem angår bara oss, så varför är Caesar här?
Innan Ptolemaios och Kleopatras far dog-
- utsåg han dem båda till Egyptens härskare.
Rom utsågs till förmyndare och testamentesexekutör.
I Roms namn frågar jag varför Kleopatra avsatts.
Jag ska medla mellan henne och Ptolemaios-
- så att de åter kan härska tillsammans.
Det blir svårt. Kleopatra har förverkat sin rätt till tronen.
- Jag ska döma rättvist. - Han hämtar tillbaka Kleopatra!
Solen över de två rikenas herre kanske lyser för starkt.
- Om ni vill dra er tillbaka... - Det vill jag inte alls.
Först vill jag se er ge honom det där.
Ursäkta, jag höll på att glömma det.
Min härskare vill välkomna Caesar med en betydelsefull gåva.
- Så generöst. - Ringen! Ge honom Pompejus ring.
Och nu ett tecken på Hans Majestäts vänskap och vördnad för Caesar.
Pompejus den store...
De döda bits inte, sägs det.
Behagar gåvan Caesar? De sa att den skulle göra det.
Solen är för frikostig med sin nåd.
Här är för hett för kungar.
Hans Majestät drar sig tillbaka.
Ge Hans Majestät en romersk hedersvakt.
Inte för din hand, väl?
Om Caesar har hört talas om mig vet ni bättre.
Ordna logi och mat åt mina män. Själv vill jag inkvarteras i palatset.
- Det blir en ära att eskortera er dit. - Vem som helst, men inte du.
Leta reda på Pompejus kropp, om du så måste slita ut tusen tungor.
Låt rena honom med ett mynt i munnen och allt annat som hör till.
Naturligtvis.
Det här är vad vi måste hålla. Månporten och tre andra.
- Hur är vi placerade? - 10:es slungskyttar vid Månporten.
- 12:e håller resten. Den är utspridd. - Det får duga så länge.
- Och brunnarna? - Vattnet är drickbart.
- Än, ja. Bevaka dem. Och säden. - Vi håller ut hur länge som helst.
En vecka, kanske. Det är tillräckligt just nu.
Vad vill du?
Kan man lita på karlen?
Nån är här med en gåva... från drottning Kleopatra.
En matthandlare, men Flavius tvivlar på det. Tycks hitta bra i palatset.
Dök upp ur en lönngång som ingen kände till.
Pothinus kan skicka en mördare i Kleopatras namn.
Visa in karlen.
Kommer du med Kleopatras gåva? Lägg ner den och gå.
Min drottning befallde att jag skulle överlämna den till Caesar.
Jag är Caesar.
Nej, det är ni inte, amiral Agrippa. Inte Rufio eller Germanicus heller.
Min drottnings gåva är bara avsedd för Caesars ögon.
Mattan verkar ofarlig... Låna mig svärdet, Rufio.
Jag kanske måste skära upp gåvan.
Vore det inte lättare att bära mattan över axeln?
- Det vore obekvämt. - För dig eller mattan?
Svärdet, Caesar... Mattan är ömtålig. Jag knyter upp.
- Vänd först på den. - Men den är rättvänd.
Jag vill ha baksidan uppåt. Ska jag vända den med svärdet?
Man bedömer lättare en varas kvalitet-
om man tittar på baksidan först.
Hell, Kleopatra, frände till Horus och Ra, solens och månens gunstling-
- dotter till Isis, drottning över Övre och Nedre riket.
- Tack. - Kom hit.
Gå till vaktbefälhavaren.
Drottningens gemak ska ställas till förfogande.
- Stanna där. Sa jag åt dig att gå? - Nej, Ers Majestät.
Det här är mitt palats. Allt här står till mitt förfogande.
- Jag är inte er fånge. Ni är min gäst. - Så vänligt av er.
Och vad mitt gemak beträffar-
- så borde min kammarjungfru och de andra snart vara färdiga med det.
- Omöjligt, vi bevakar dörrarna. - Det finns dörrar... och dörrar.
Ja, naturligtvis... Ni får visa mig ert palats en dag.
- Vad väntar du på? - Ert tillstånd att gå.
Du kan gå.
Apollodorus... Tack.
Det gläder mig att ni fick min kallelse och...
Kallelse? Sannerligen inte. Varför skulle jag hörsamma den?
Er färd tycks inte ha tröttat ut er, men jag har haft en ansträngande dag.
Det är viktigt att vi förstår varann.
Bara med min hjälp kan ni ta er ur er desperata belägenhet.
Bit inte i det där. Hade ni det med er? Har nån smakat på det?
- Då är det troligen förgiftat. - En annan utväg ur min belägenhet.
Ni är tolerant.
Är det för att ni är så mycket äldre?
- Era kartor är föråldrade. - Vi har åldrats tillsammans.
Sjöarna i väst är dåligt utmärkta. Vissa bergsfästen är inte utsatta.
Ni måste få informera mina kartritare och min stab.
Det här har inte börjat bra. Jag stryker er mothårs.
Jag vet inte om jag alls vill bli struken av er...
Går det för sig att sitta ner?
Ni måste göra mig till ensam härskare i Egypten!
Jag ska göra slut på käbblet mellan er bror och er.
- Ni är väl ingen dåre? - Kanske inte, om jag får skryta.
Ni har sett och hört min bror-
- och den ondskefulla man som har honom i sitt våld.
Kan vi enas om att vad Rom vill ha av Egypten-
är spannmål och rikedomar?
Roms makt har alltid grundats på Egyptens rikedomar.
Ni ska få dem, och utan strid.
Men det finns bara ett sätt. Gör mig till drottning.
- Det låter som ett ultimatum. - Det är enda sättet.
Nyss var era sammanlagda tillgångar en slav och en matta.
Men nu har jag Caesar, mina härar-
- och det faktum att ingen dödlig kan förgöra mig.
Ja, ni har visst intalat er själv att ni är en gudinna?
Isis var det visst?
Jag insisterar på att ni tänker på vad ni säger. Jag är Isis.
Jag dyrkas av miljontals troende. Förväxla inte det jag är-
- med romerska härförares "gudomliga anor" som de får med skölden.
Var det... Venus ni valde att härstamma från?
Nu måste jag insistera. Ni är trött efter färden och vill dra er tillbaka.
Jag är ingen tjänare ni kan skicka bort.
Ni har ingen här. Den är borta, ni kunde inte betala solden.
Egyptens rikedomar är inte era att skänka bort.
- Vi talas vid om några dar. - Det kan vara för sent för oss båda.
- Jag ansvarar för er säkerhet. - Och er egen... ?
Jag är väl förberedd.
Jag hoppas det.
Jag hoppas att ni är lika vis, lysande, och gudalik som man säger.
Ni romerska härförare blir gudar så fort.
Några segrar, några blodbad...
I går var Pompejus en gud.
- De mördade honom, eller hur? - Ja.
För att behaga er... Men det gjorde det inte?
Nej.
I dag mindes jag hur mycket min dotter älskade honom.
Hon dog när hon skulle föda hans son. Hon gav honom ringen här.
Sov gott, Caesar. De närmaste dagarna kan bli ansträngande.
God natt.
- En eskort åt drottning Kleopatra. - Vakt!
Korridorerna är mörka, mina herrar.
Men var inte rädda. Jag är hos er.
Har vi inte gjort nog för i kväll? Vi fortsätter i morgon.
Det var några saker till. Våra kartor över trakten stämmer nog inte riktigt.
- Varför tror ni det? - Sånt känner jag på mig.
"Officiellt av makedonisk härkomst, inte egyptisk. "
"Kleopatra sägs vara mycket intelligent, kvick och beläst"-
- "bevandrad i vetenskap och matematik. Hon talar sju språk. "
"Vore hon inte kvinna kunde hon anses vara intellektuell. "
- Intellektuella tråkar ut mig. - En bra egenskap hos en amiral.
Här är nåt av intresse för marinen:
"För att uppnå sina mål har Kleopatra brukat tortyr, gift"-
- "och sin sexuella förmåga, som sägs vara avsevärd. "
"Hennes älskare är så talrika att ingen känner allas namn. "
"Hon sägs välja som en man istället för att väljas på kvinnors vis. "
Vi gjorde rätt i att inte vilja lämna er med henne.
Vad sa du, Rufio?
- Ni litar väl inte på Kleopatra? - Inte ett ögonblick.
"Lita på"... Själva orden oroar mig.
Som med vin kommer det surt efter.
Jag har slutat dricka vin och lita på folk.
Det har varit en ansträngande dag.
De kommande kan bli ännu värre.
God natt.
Flavius!
"Det är åter höst, älskade Lesbia. "
"Se hur löven i Rom faller, faller"-
- "och älskande med kyssar ger löften om våren"-
- "som ska ända vintern med nya näktergalar. "
Jag smakar maten, Isis dotter. Om den är skadlig må den skada mig.
"Men kärlek leder till förtvivlan, skönhet till sorg. "
- Varför slutade du, Phoebus? - Det är nån i korridoren.
Det är så romarna skrämmer fienden. De stampar med sina stora fötter.
Nej, det är en man som följs av andra.
Caesar, skulle jag tro.
Vi får inte göra Caesar besviken.
Romarna berättar sagor om mina bad, mina jungfrur...
... och min osedlighet.
- Kleopatra sökte audiens. - Det var i går.
- Jag var upptagen. - Drottningen badar.
- Kanske ni kan återkomma? - Tyvärr.
Håll fast honom. Gör honom inte illa.
Du är en bra karl, Apollodorus. Hoppas hon uppskattar det. - Vänta här.
En inkräktare! En man!
- Jaså, är det ni... - Ni ville träffa mig?
Jag kallade er till audiens i går i tronsalen.
Men jag fick inte gå dit.
Den ligger för nära er brors gemak.
Ingen talar om för mig vart jag får gå!
- Ni ville tydligen inget. - Jag vill ha min tron!
Ni är åtminstone tillbörligt klädd. Bästa rustningen?
Nästan. Men tyvärr inte för er skull.
Jag vet. I morse besökte ni Alexanders grav.
Ni stannade ensam vid hans sarkofag.
Hur vet ni det?
Ni bara tittade ner på honom.
Och sen grät ni.
Varför grät ni, Caesar?
- Han reciterar vackert, är han blind? - Gör honom inte illa.
Inte nån som reciterar Catullus så bra.
Catullus ogillar er. Varför har ni inte dödat honom?
Jag gillar honom.
"Min önskan att behaga er är svag, fast Caesars önskan borde vara lag. "
Achillas här går mot Alexandria.
Den är 30 gånger starkare än er.
- Han omringar palatset. - Inte från havet.
- Tänker den store Caesar segla iväg? - Inte för tillfället.
Achillas kan gå till anfall i morgon, eller närhelst det passar honom!
Högst sannolikt.
Hur kan ni hoppas hålla stånd mot en sån övermakt?
- Och svara inte "för tillfället"! - Vi håller nog ut en vecka.
Kanske hur länge som helst. Hur länge tror ni?
Innan ni är utan vatten? Utan mat? Innan manskapet är slaktat-
- eller förgiftat på bordellerna? Några dar, Caesar.
- På sin höjd. - Jag är benägen att hålla med.
Kan du den här Catullus-dikten: "Ge mig tusen och åter tusen kyssar"-
- "och flera tusen till, utan att räkna dem. "
"Så inte Avunden vet antalet"-
"och blänger missunnsamt. "
Det hade inte varit lika angenämt i tronsalen.
- "Min önskan att behaga er är"... - Tig med dig!
Jag måste få tala med er, Caesar.
De egyptiska skeppen i östra hamnen rustas.
- När kan de anfalla? - I morgon när det blåser upp.
Bränn dem i natt.
Skeppen ligger vid land. Elden kan sprida sig.
Jag kan inte riskera en blockad. Och gör det först i kväll.
Förbered det i hemlighet. Jag behöver den här dan.
Lycka till.
Varför först i kväll, herre?
Det kan jag inte berätta... för tillfället.
- Flavius! - Här är det Caesar. Det kom just.
Gudarna borde inte reta oss så, Rufio.
Bättre än jag hade hoppats på... Du måste ge dig av nu.
Hell, Caesar.
Det kallas "epilepsi" på grund av muskelsammandragningarna.
Förr trodde man att de drabbade var gudarnas gunstlingar.
Det sägs att den store Alexander hade fallandesjukan.
Den store Caesar också, sägs det.
- Sisogenes, biblioteket! - Vad pratar du om?
Romarna har satt den egyptiska flottan i brand.
Elden har spritt sig till staden.
Bara till några byggnader, men biblioteket brinner.
Det stora biblioteket...
Aristoteles manuskript...
Platons skrifter, skådespelen, historieverken...
Den hebreiske gudens testamente. Böckernas bok!
De brinnade galärerna drev in bland handelsfartygen.
- Och våra? - I säkerhet.
- Jag behöver hjälp med fångarna. - Jag kan inte undvara en man.
Jag kanske behöver dina sjömän också.
Ni borde slåss med vakterna oftare, det klär er.
Ni blir vackrare för varje gång jag ser er.
Och ni blir fräckare!
- Och upptagnare. Om ni ursäktar... - Känner ni röklukten?
Vi tvingades bränna den egyptiska flottan.
Skeppen låg i vattnet. Måste ni bränna dem i staden?
Brinnande master föll ner på gator och hus.
Ett av dem var det stora biblioteket.
Ja, man har sagt mig det. Jag beklagar.
- Om ni inte tar illa upp så... - Men det gör jag. Släcker ni elden?
- De egyptiska fångarna ska släcka. - Så romare anlägger bara bränder?
Håll dig i barnkammaren istället för att störa vuxna människor!
Ska vi föra bort henne?
Ni använder ert geni för att förstöra! Riva pyramider och utplåna städer!
Hur vågar ni och era barbarer tända eld på mitt bibliotek!
Spela gärna erövrare, store Caesar!
Våldta, mörda och plundra miljoner människor!
Men ingen barbar har rätt att förstöra en enda mänsklig tanke!
Nu får det vara nog! - Lämna mig ensam med henne.
Jag låter snart kalla på er.
Svärd, spjut, eller tänker ni bränna upp mig?
Vi måste förstå varann.
Vad ni än anser om mig, så är jag först och främst Caesar.
Och jag är Kleopatra, Isis dotter!
Om och när jag säger det är ni vad jag säger att ni är.
- Inget annat. - Hell, Caesar...
Ni avkomling till generationer av inavlade idioter!
Hur vågar ni kalla nån barbar!
Dottern till ett fyllo som mutade sig till tronen!
Jag har fått nog av ert stoltserande med forna tiders storhet!
- Jag tänker på framtiden. - Gör då som jag säger.
Som ni säger... ? Bokstavligen? Som om jag var nåt ni erövrat?
Om jag väljer att se det så, ja.
Har ni rätt att göra vad ni vill med mig... när ni vill?
Ja, just det.
Kan ni inte bära lagerkransen-
- så jag påminns om att det är Caesar som hedrar mig så?
Prata inte så mycket.
Jag lovar, ni får inget nöje av mig så här.
Caesar! Ett anfall mot Månporten!
Månporten angrips hårt!
Katapulterna måste slås ut. Skicka ut en sköldpadda.
Bilda sköldpadda!
- Dags att gå till motangrepp. - Nej.
- Vi har en legion i reserv. - Håll ställningarna.
Två timmar till gryningen. Håll ställningarna.
- Och vad händer i gryningen? - Vet du inte det? Solen går upp.
Säg till mannarna att de har segrat. Vin åt dem som höll portarna.
Skicka ut alla reserver och utvilade män.
- Vi har han i en kniptång. - Vilka är den andra hälften?
Mithradates här. Rufio har gått dem till mötes.
- Hur hann Mithradates hit? - Jag skickade honom innan vi seglade.
Ingen kan hålla Alexandria med två legioner-
- som du och andra ofta har påpekat för mig.
Jag smakar din dryck, Isis dotter.
Om den är skadlig må den skada mig.
Lotus...
Du torkade bägarens rand när du hade smakat. Varför det?
Varför? Min mun hade smutsat ner den.
Lotus... Smaka igen.
Pothinus hotade att döda mig.
Förlåt, Ers Majestät! Förlåt mig!
Jag förlåter dig.
Drick nu.
Apollodorus!
Tystnad för Gaius Julius Caesar, Roms konsul.
Stå upp.
Det följande är Roms senats och folks dom och befallning.
Här ska ingen dömas, och Kleopatra, inte Rom, befaller.
Hon har ljugit, Caesar. Hon och hennes slavar ljuger!
Du har inte blivit anklagad... hittills.
Nu anklagas du för att ha hetsat till krig mot Rom-
- och för att ha försökt mörda drottning Kleopatra.
Du är skyldig till båda brotten och döms till döden.
Det är för ljust härinne. Dra för.
Ska jag också dödas? Vad är jag anklagad för?
Kung Ptolemaios fråntas härmed Roms beskydd.
Han ska lämna palatset och föras till Achillas läger.
Skickas jag tillbaka till mina egna trupper?
Han åtföljs av sin lärare Theodotus.
- Hörde du? Du slipper också undan. - Sluta flina, din idiot!
Tillåt mig... Ni vet att Achillas är omringad-
av era legioner och Mithradates.
Att skicka Hans Majestät dit kan innebära hans död.
- Den risken måste en kung ta. - Men inte jag, Caesar.
Vad vet väl jag om krig?
Jag är en enkel lärd, en tankens och ordens man.
För många ord. Nu räcker det.
Verkställ befallningarna.
Flavius...
Lämna tillbaka dolken till Apollodurus.
Torka bort Pothinus från den först.
Ja, jag lovar att jag ska sova.
Jag beklagar det som nästan hände er.
Caesar, har ni tid att tala med mig?
Gårdagen var ansträngande, natten lång, morgonen händelserik.
Visste ni att Apollodorus skulle döda Pothinus?
Han inväntade åtminstone Roms dödsdom.
Och min bror... och Theodotus? Kommer de också att dödas?
Troligen. Jag är trött, Ers Majestät. Ursäkta mig.
Ni visste att det inte var nån fara-
att Mithradates var på väg?
- Varför sa ni inget? - Jag sa att jag var beredd.
- Nu måste jag insistera... - Ni litade inte på mig.
Inte ett ögonblick.
Och ändå har ni gjort mig till obestridd drottning.
- Egyptens härskarinna. Varför? - Vi kanske kan prata senare...
- Varför? - För Roms bästa.
- För Egyptens bästa. - Egyptens också. Gå nu!
Den behövs inte.
Jag hade inte behövt röja mig. Jag kunde ha ropat på Flavius.
Hur många tittgluggar har ni?
Lakttar man oss nu också?
Skicka hit Flavius.
- Vill ni fortfarande att jag ska gå? - Vad vill ni?
- Hjälpa er. - För mig finns ingen hjälp.
- Nu finns det det. - En dag händer det i allas åsyn.
Där hela världen ser mig. Jag faller inför pöbeln...
... tuggar fradga och blir till åtlöje. Då sliter de mig i stycken.
Själva gudarna hade sjukdomen.
Hannibal, den store Alexander...
Och till sist gick de under, slets i stycken.
Inte du. Det ska jag se till.
I Roms senats och folkets namn, och enligt deras vilja...
Självaste Isis skulle avstå sin plats i himlen för din skönhet.
Titta inte på mig. Ingen får göra det.
Om de inte tittar vet de inte att jag gör det.
- Du borde knäfalla. - Inför alla kungarna här?
Ska jag låtsas att de inte ser oss?
Du har så beniga knän.
Beniga, och ovana vid sånt här.
- Vi ska upp tidigt i morgon. - Vad blir det i morgon? Mer vete?
Det jag redan har sett är mer än nog åt Rom.
Det räcker åt hela världen.
Eller mer guld? Du skulle kunna köpa hela världen.
Åtminstone avlöna fler legioner än Rom nånsin haft.
Mer granit, marmor, fler slavar som bygger allt som kan behövas?
Bättre vägar österut? Vad i Egypten har jag inte sett?
Själva Egypten, Egyptens kärna.
Mitt ansvar är Rom.
Alexander insåg att från Egypten kunde han härska över världen.
Han var ung, och du är ännu yngre.
Såna drömmar bleknar med tiden.
- Har Caesar slutat drömma? - Sånt är farligt för en man som jag.
Nödvändigt, trodde jag.
Jag måste snart till Rom. Marcus Antonius skickar bud efter mig.
På vägen hem väntar krig i öster och i norr.
Inte ens i Rom saknar jag motstånd.
- Gör som du gjorde med Achillas. - Det är motstånd av annat slag.
Det spinns som spindelnät.
Du vet vad som händer när man inte sopar undan näten.
Litar du på den här... Marcus Antonius?
Antonius är den ende jag litar på.
Låt honom sopa undan näten åt dig och stanna hos mig.
Du är diktator för ett år, du kan göra vad du vill med din tid.
Allt utom att få den att stå stilla.
Om... när du återvänder till Rom...
Krigen som väntar, är de viktiga?
Det finns inga oviktiga krig.
Jag har läst din kommentar om kriget i Gallien.
- Hur skriver jag jämfört med Catullus? - Annorlunda.
- Trist? - Kanske lite för många beskrivningar.
Du är taktfull. Vissa kritiker, som Brutus-
- anser att jag skriver ogrammatiskt och simpelt.
Du har skonat hans liv mer än en gång.
Det sägs att Brutus är din son.
- Är det sant? - Jag har ingen son.
Du har varit gift med Calpurnia i... tolv år?
Och ändå har Caesar ingen son?
Alla vet att Calpurnia är ofruktbar.
En ofruktbar kvinna är som en uttorkad flod.
Vi talar inte mer om det här.
Även en kvinna måste få ett öde land att bära frukt-
- och få liv att spira där inget liv fanns.
Precis som när Moder Nilen när jorden och ger den nytt liv.
Jag är Nilen.
Jag kommer att få många söner.
Det har Isis sagt mig.
Mina bröst är fyllda med kärlek och liv.
Mina höfter är runda och breda.
Såna kvinnor, sägs det, föder söner.
Första gången, när du stod här ensam-
varför grät du?
För att jag hade mist nåt.
- Vad då? - En livstid. Min egen.
Han erövrade världen och dog när han var 32. Jag är 52.
Nu får jag nöja mig med att inte låta världen erövra mig.
Du måste ha haft samma mål som han. Det har du säkert fortfarande.
Jag ska berätta en sak. När jag var 32, i Spanien-
- såg jag en staty av Alexander, och grät då också.
Redan då.
Jag vill att du ska ha hans svärd.
Det är för djupt begravt... i tid.
- Och Alexanders mantel? - För tung för Caesar.
Hans dröm, då?
Gör hans dröm till din.
Hans storslagna plan.
Ta vid där han slutade.
Av lappverket av erövringar... en enad värld!
Och av en enad värld... en enad nation!
Ett enda folk som lever i fred.
- Så det är vad du vill ha av mig? - Av oss.
- Med Alexandria som huvudstad? - Han ville det.
- Jag är romare. - Han var grek.
- Vi blir alla ett och samma folk. - Han var 32 och misslyckades.
Vi ska lyckas! Dina drömmar, dina ambitioner...
En livstid räcker inte till för såna drömmar.
Alexanders mantel är inte för tung för Rom och Egypten tillsammans.
Och om hans svärd är för djupt begravt-
får Caesars svärd ta dess plats.
Du blandar ihop politik och passion så man inte kan skilja dem åt.
Jag är varken den första eller den sista som gör det.
Vad det än är, så låt mig gå mitt öde till mötes.
Ditt öde är inte längre bara ditt.
Det är mitt också.
Snart finns nån som kan bära både Alexanders mantel-
Caesars svärd och Caesars namn.
I Caesars namn ska han härska över Egypten-
- och den del av världen vi skänker honom.
Vårt barn ska bli en son, Caesar.
Det svär jag vid Isis.
Kan du vänta med att fara till Rom ännu en tid?
- Jag kom så fort jag kunde. - Antonius är välkommen i Caesars hus.
Som Caesars hustru ville jag att du skulle veta...
Att min make har gift sig med drottning Kleopatra... ?
Lite vin? En av dina många favoriter.
Enligt skvallret hölls vigseln på egyptiskt vis.
Det kan inte vara allvarligt menat.
Han gjordes till en egyptisk gud.
Äntligen är han gudomlig... Det är Caesar säkert belåten med.
Calpurnia... Vi känner Caesar, du och jag.
Äktenskapet är ogiltigt i Rom. Det måste ha haft ett politiskt syfte.
Kanske var det symboliskt, för att befästa Roms förbund med Egypten.
Du är lojal och snäll. Du kom så fort du kunde.
Men elakt skvaller färdas fortare än du... och sanningen.
Har du hört att drottning Kleopatra väntar Caesars barn?
Ja, Antonius, vi känner honom... du och jag.
Så ska det ske... så ska det ske...
Rom.
Mäktigt, ensamt och oälskat.
En älskarinna ska åter upphöja dig till himlen-
- och hela världen ska få uppleva en gyllene tid av rättvisa och kärlek.
En son ska födas av Isis!
En son ska födas av Isis. Rom ska skåda honom klädd i guld.
Österlandet ska skåda honom smyckad med dyrbarheter.
En son till Egypten och Rom!
Här ska han möta sitt öde!
Gör precis som jag säger.
När barnet är fött och har smorts till prins av kungligt blod-
ta honom till Caesar.
- Ska jag hämta Caesar? - Nej, gör precis som jag säger.
Ta barnet till Caesar, inför hans män, förstår du det?
Inför alla romarna.
Lägg honom vid Caesars fötter. Vid Caesars fötter.
Jag ska göra det.
- Lugn, vi har aldrig mist en Caesar. - Jag undanber mig såna kommentarer!
Kom ihåg Roms lagar.
Om ni tar upp barnet erkänner ni det som medborgare och er arvinge.
En son...
Jag har en son!
Hell, Caesar!
Han har blivit kung av Egypten. Oäktingen har fått namnet Caesarion.
- Bra namn på Roms tronarvinge... - Rom har ingen tron.
Och så ska det förbli.
Men en son... Han har alltid önskat sig en.
- Jag är glad för Caesars skull. - Det kan man förstå.
Nu när Caesar har en son behöver man inte undra om Brutus.
Är det inte en lättnad, Casca? Att alla vet vad man är:
- En lögnare och ynkrygg. - Brutus, du smickrar Casca.
Där borta går Marcus Antonius.
Vi borde frukta honom mer än Caesars späde son.
Men det är för Roms bästa som Caesar dröjer i Egypten.
I sin frånvaro dyrkas han av folket som en gud.
Varför skulle han visa att han är dödlig?
Vissa fruktar Caesars ärelystnad.
Vad kan han göra? Krossa republiken?
Ja, det säger jag er att han kommer att göra.
Din tunga är gammal men vass, Cicero. En dag skär den av ditt huvud.
Det blir snarare ditt svärd, Antonius, det är lika skarpt och snabbare.
Och det fruktar huvuden.
I dag blir vinångorna täta i senaten. Vi får inte andas för djupt...
Octavianus, det här med Caesars son...
- Gör det dig upprörd? - Nej.
Man kunde tro att dina ord var lika dyrbara som ditt guld.
Som guldet lägger jag dem där de gör störst nytta.
Och din dygd? Min vän har en vän...
Detsamma gäller den.
Vet du, när du dör kanske du dör utan att nånsin ha levat.
Trodde du jag skulle ge mig av utan att ta farväl av er?
Vi trodde att om vi kom till dig-
så skulle avskedet förlängas.
Kom ihåg, min son:
Det du inte släpper tar ingen från dig.
Hell och farväl, lille Caesar.
Var det hundra år sen jag las vid dina fötter i en matta?
Eller var det i går?
- När sänder du bud efter oss? - Snart.
- Hur snart? När då? - Det dröjer innan jag är i Rom.
- Och när du är där? - Inom överskådlig tid.
- Tiden är vår fiende. - Ska jag besegra den åt dig?
Vad har du för plan?
Jag måste föra din son till Rom.
Rom måste se Caesars son-
- som en dag ska härska över Caesars värld.
Caesar...
Snart vänder tidvattnet.
Tiden och tidvattnet...
Inte ens vi gudar kan göra mycket åt dem.
Först efter mer än två år-
- och många krig i Afrika och Mindre Asien-
- kunde Caesar äntligen återvända till Italien-
- för att fira sin triumf och ta itu med sina angelägenheter.
"Som tack har senaten förlänat Caesar"-
- "rangen, privilegiet och titeln Roms diktator på livstid. "
Diktator på livstid... Äntligen är han Roms härskare.
Apollodorus, förbered allt.
- Skepp, tjänare... - Allt är redo.
Nu måste han skicka bud efter oss-
så jag kan närvara vid hans kröning.
- Ers Majestät... - Tre år till spillo!
Varför tog det senaten så länge att inse vad världen visste?
Att Caesar var Roms härskare.
- Rufio har nåt att säga. - Ers Majestät har inte förstått.
Saken verkar klar. Caesar är diktator på livstid.
Sant, men Roms diktator är inte dess härskare.
Ingen kan kalla sig Roms härskare.
Det är farligt likt ett ord ingen romare tål.
Kung.
Vad innebär diktatorskapet?
Att under resten av sitt liv åtnjuta folkets vördnad.
Och diktatorns diktat?
De måste alltid godkännas av Roms senat.
Tack, Rufio.
Fienden! Fienden!
Sisogenes...
Du fann det nog märkligt att jag föreslog att bjuda hit Kleopatra.
Egypten är ju Roms bundsförvant.
- Men jag överraskades av bifallet. - Jaså?
Tack för att jag fick närvara vid dagens sammanträde.
Det var inspirerande att se fria män uttrycka sin fria vilja så öppet.
Han ville så gärna närvara. Jag såg inget ont i det.
Hädanefter ska jag aldrig tvivla på Egyptens rikedom.
Allt Egyptens guld förmår inte köpa en romersk senators heder.
Det tycks räcka mer än väl för att köpa hans röst...
Hur var det nu... ?
"Rom ska se honom klädd i guld"...
Det sägs att folkets mottagande är översvallande.
Drottningen har befallt sitt följe att gå långsamt för att behaga folket.
Man kunde tro att Kleopatra ville vinna medborgarnas gunst...
Det skulle man verkligen kunna tro.
Maken har inte skådats i Rom sen Romulus och Remus.
Så orädd gossen är...
Så orädd gossen är!
- Drottningen har vunnit folkets gunst. - Folkets, ja...
Gå nu som en kung. Sträck på dig.
Lyssna till jublet. Sätt dig på tronen.
Buga åt vänster och höger. Bläng ilsket på nån som misshagat dig.
Bra. Jag bävar. Ser du det?
Nej, le inte. Då slutar de bäva.
Fångarna släpas inför dig.
Den här saknar makt och är betydelselös.
Men du vill framstå som en ädel härskare. Vad säger du?
Jag benådar dig.
Högre! När du benådar nån ska alla veta det.
Jag benådar dig.
Vem kommer här?
En vän du en gång litat på, som svikit dig.
Mäktig, rik, av god familj. Han knäfaller-
- och ber om din vänskap och din tillit.
Vad gör du då, lille kung?
Så Caesar måste önska det som ska göras?
Dikar jag ur träsken och befriar Rom från malaria för att fylla min buk?
Reglerar jag Tiberns vattenstånd-
- och förbättrar Ostias hamn för att behaga min ärelystnad?
Måste jag önska vägar, bibliotek, medborgarskap åt Italiens folk?
- Många förslag förtjänar vårt stöd. - De förtjänar ert stöd...
Ska Caesar be senaten om lov som en skolgosse?
Råder inte senaten över Roms bästa längre?
- Ska inte lagen ha sin gång? - Jag måste vara lagen!
Mitt ord måste vara Roms bästa!
Annars kan ni frånta mig den här meningslösa diktatortiteln.
Jag har burit svärd för länge, jag kan inte låtsas med tom skida.
Caesar minns säkert att diktatorskapet förlänades symboliskt-
- för att upphöja honom och visa Roms tacksamhet för hans triumfer.
Jag minns triumferna väl, Brutus.
Gör du? Vid Farsalos bävade du inför Antonius-
- när han ville skilja dig från ditt huvud, med rätta.
Min befallning skonade ditt liv.
Inte tack vare min önskan, utan min befallning-
- står du här och pratar smörja om dygder! Sätt dig ner.
Jag vill inte ha fler meningslösa privilegier-
- och hedersbetygelser för att blidka mig.
Hellre har jag ingenting och förblir en enkel man som tjänar Rom.
Varför har statyer alltid så livlösa ögon?
Har ni sett Nilen? Ni kan bespara er resan.
Hon har den i sin blick.
- Det är sent, Caesar. - Mycket sent för att vara i Rom.
Avbryt mig inte, Cassius! Jag...
- Var var jag... ? - "Att tjäna".
Ja, jag har tjänat hela mitt liv.
Jag har erövrat halva världen åt Rom.
Ni har mig att tacka för er framgång.
Nu vill jag att ni gör som jag säger.
Ni ska utnämna mig till Roms kejsare.
Ni behöver inte sätta er igen.
Tack, Ers Majestät, för gästfriheten.
God natt.
Tack och god natt.
De ogillar att kallas hit till möten som bör hållas i senaten.
De ogillar det?
Jag förstår inte att statyers ögon alltid är så livlösa...
Det är mig de ogillar, att du visar upp mig så här.
Därför förvägrar de dig det som är ditt.
Med gudomlig rätt, inte sant?
- Ja, så är det. - Med gudomlig rätt...
Det måste senaten få överlägga om.
Är du säker på vad du så förtvivlat gärna vill ha?
- Jag har alltid varit säker. - Och Caesar?
Kan nån tala för honom?
Nej.
God natt.
Brutus, bör vi stå inför den här nya gudinnan som Caesar har ställt upp?
- Måste vi knäfalla? - Inte än.
Det finns plats för en gud till.
När guden Caesar gör gudinnan Kleopatra sällskap-
får vi krypa för båda.
- Om den dan kommer. - Han vill bli kejsare.
- Det var hans sjukdom som talade. - Snart tar hans sjukdom livet av oss.
Sen dess har han låtit utropa sig till gud.
Kejsare och gud. Inte bara kung, utan kejsare och gud!
- Öppna ögonen, Brutus. - Vad begär ni av mig?
När folket tänker på Roms heder tänker de på en man: Brutus.
Vid den hedern och det ansvar du har: Fräls Rom från Caesar!
- Be mig inte förgöra honom! - Då förgör Caesar Rom.
Antonius har goda nyheter från mina vänner.
I morgon föreslår Lucius Cotta att jag ska bli kung.
Senaten bifaller det.
Jag förstår inte?
- Kung och kejsare. - Och de bifaller?
Den senaste tiden har jag utnyttjat en diktators privilegium.
Jag har utnämnt senatorer. Drygt halva senaten är tillsatt av mig.
Än en gång har du sänt Mithradates här i förväg...
Det kommer att bifallas. På Idus Martiae, en dag att minnas-
utnämns jag till kung av Rom.
- Kung, men inte av Rom. - Inte av Rom? Vad säger du?
De gör dig till kung över riket utanför Italiens gränser.
Till och med dina vänner är rädda för folket.
- Kanske med tiden... - Rädda för folket! Bortkastad tid!
Kung över allt... utom Rom? Galliens hyddor och Britanniens grottor?
Hela riket utanför Italiens gränser.
- Det accepterar jag inte. - Det är avsett som en tom gest.
Ännu en hedersbetygelse för att smickra dig.
Det är allt...
Och senaten bifaller det? - Acceptera, Caesar.
Jag har aldrig nöjt mig med en halv seger.
Och det ska du inte göra nu. Allt jag kan säga dig är vad du lärt mig:
Ta lite i sänder, tills allt är ditt.
Låt dem utropa dig till kung, om det så bara är över ett enda träd!
- Resten kommer med tiden. - Och göra om allt jag redan gjort?
Det är vad du aldrig har gjort eller erövrat som väntar!
Roms legioner utanför Italiens gränser blir dina legioner.
Guldet och makten i Egypten, ditt Egypten.
Caesar, du kan erövra hela världen!
Förstår du inte?
Kungar och gudar väljs inte.
Ja, inte bara Rom, utan hela Italien-
kommer att falla i dina händer.
Låt dem utropa dig till kung! Mina legioner är dina.
Tillsammans kan vi göra erövringar inte ens Alexander kunde drömma om.
Rom... Vad var Rom när Sulla dog-
och Crassus besegrades i Parthien?
Då kom samma män till mig-
- och ylade som rädda hundar: "Caesar, rädda oss!"
Då kunde de ha gjort mig till kung, men det tillät jag inte.
Han kastades över muren. Det är ingen vacker syn.
Penningutlånaren Titus... Varför har han mördats och förts hit?
Det är en varning till mig. Kanske blir det jag nästa gång.
Skulle de våga hota dig?
- Var är min son? - Inte långt härifrån. Han blev rädd.
- Hur många legioner har Lepidus? - 15, kanske fler.
- Var? - I Skytien.
Vi äter middag med Lepidus.
Vi ska tala om härar, slagfält och listor över män som ska dö.
Och om jag så erbjuds Libyens öken som kungadöme så accepterar jag.
Det är den store Caesar, älskad av Rom-
och är en av oss-
som måste dö för att Rom ska få leva.
Om det måste göras så ska vi göra det utan skam och fruktan.
Om vi ska visa att Rom inte accepterar en kung-
- så låt oss göra det som fria män i dagens ljus.
I vilken dags ljus, Brutus? I morgon?
I senaten?
Ska vi alla bära vapen?
Decimus, följ Caesar från hans hem till senaten i morgon.
Cimber, Marcus Antonius får inte göra Caesar sällskap.
Ta honom avsides för att prata om nåt du hörde sägas i kväll.
Jag minns nåt underligt...
Caesar frågade var och en av oss hur vi skulle vilja dö.
När det var Caesars tur såg han rakt på mig och sa: "Plötsligt. "
Visst är det underligt?
- Jag var rädd att du sov. - Caesarion sover.
- Han låg vaken i natt. - Var han rädd för åskan?
Han sa att han inte var det, men jag såg att han var det.
- Kommer du in? - Decimus väntar.
Han kom för att följa mig till senaten.
- Decimus? Har han gjort det förr? - En slug politiker.
Han vill ses i mitt sällskap just i dag.
- Se till att Antonius finns nära dig. - Du också... ?
Roms damer tycks ha smittats av varandras rädsla den här morgonen.
Calpurnia bad mig stanna hemma.
Varför ville hon inte att du skulle gå?
Mardrömmar, det är allt.
Hon vaknade och skrek under åskvädret.
Hon drömde att hon såg mig mördad, hon såg mig nedblodad.
Tjänstefolket hade sett järtecken i skyn och annat sånt.
Märkliga fåglar har setts på Forum.
En flög in i senaten med en lagerkvist som den släppte-
vid statyn av Pompejus.
Pompejus...
- Jag är rädd, Caesar. - Säg inte åt mig att inte gå dit.
Ska man säga att Caesar avstod från världen för ett åskväders skull?
Att det gudomliga i honom ryggade för dödligas vidskepelse?
Jag känner att du behöver mig, men jag kan inte hjälpa dig.
Hjälp mig att leva som jag gjort, inte som andra-
- för vilka livet bara är en ständig skräck för döden.
Dina gudar och mina vare med dig, Caesar.
Med undantag för dig är världen full av små män.
Elden brinner.
Förödelsens vindar blåser.
Rom, mäktigt och ensamt-
förödelsens vindar ska drabba dig!
Storm och hagel ska slå ner vete, fåglar och levande varelser-
himlarna... och själva gudarna.
Min son!
Caesar! Caesar! Caesar!
- Jag har haft mycket att göra. - Och du har gjort det mycket bra.
- Är det där... ? - Ja.
I Egypten reser vi eviga monument över våra döda hjältar.
Här bränner ni dem som sopor. Farväl.
Jag har en eskort åt dig. Du har inget att frukta.
Inget att frukta... ? Det är ingen orsak att stanna.
Allt har hänt så fort. Jag måste plocka upp spillrorna av världen.
- Caesar... du, som flyr... - Varför skulle jag stanna?
Jag vet inte vad jag känner, jag är trött.
Och jag har svårt att säga vad jag vill till dig.
Men du talar så väl, Antonius.
Du läste upp Caesars testamente-
- för de snyftande, mordiska fria medborgarna i Rom!
Till hans arvinge utsågs Octavianus!
Jag vet varför. Om inte Octavianus hade utsetts-
- hur länge tror du att du och din son hade fått leva?
Om Caesar hade blivit kung, tror du att han då hade utsett Octavianus?
Nu är allt förbi.
Caesar... och drömmen som mördades med honom.
Först Alexanders dröm...
... sen Caesars. Nu är den borta.
Först måste vi få ordning i Rom.
Brutus, Cassius och de andra måste dödas.
Sen måste Caesar få den titel han inte fick i livet.
En död kung, en död gud... Det behöver inte ens Rom frukta.
Caesarion kan göra anspråk på kunga- och gudatitlarna.
Och inför vilken domstol ska vi göra anspråk på det?
Jag ska själv göra det i senaten.
Det skulle du bestämt göra...
Och när de har slutat skratta, ska min son och jag då förklara krig mot Rom?
Nej. För det behövs en Caesar.
Det är ont om tid.
En Caesars like...
Men tack, jag ska komma ihåg din vänlighet.
- Du ger upp för lätt. - Gör jag?
Låt mig komma till Alexandria och prata mer med dig.
Jag skulle följa med nu, om jag kunde.
Försök i alla fall att minnas.
I mer än två år letade Antonius efter Caesars mördare.
Till sist mötte han dem vid Filippi-
- med sina legioner, och Caesars arvinge Octavianus.
Cassius föll först, för egen hand-
- och sedan Brutus och de andra.
Hell, Antonius!
Hell, Antonius soldater!
Kom ihåg Filippi.
Han segrade.
Herre... Den här vägen.
Mitt tält ligger hitåt.
Jag träffar honom senare. Octavianus gör mig deprimerad.
Ni lovade.
Striden är över och vi har segrat. Du borde snart bli bättre.
Min plats var med dig. - Du skulle inte ha hindrat mig.
- Caesar var för sjuk. - Caesar... ? Ja, det var så sant.
Jag har ärvt namnet.
Varför inte? Ingen blandar ihop dig med den andre.
Dina trupper stred tappert under mitt befäl.
- Agrippa har hållit mig informerad. - Vad gjorde du där?
Slaget stod på land, inte mellan träbitar på vattnet.
Tog du med Agrippa ifall det skulle regna?
Jag gör gärna upp med dig på land.
Lugna er. Vi har saker att diskutera.
Har du nåt emot att Agrippa stannar?
Jag har alltid nåt emot Agrippa.
Medan du har legat sjuk här måste du ha hunnit tänka på problemet.
Vi fortsätter med triumviratet.
- Du, jag och Lepidus. - Då säger vi det.
Lepidus får Afrika och öarna, du Spanien och Gallien.
Rom och Italien styrs av alla tre tillsammans.
- Vad får du? - Allt annat.
Om Lepidus är i Afrika och du i Östern-
- måste jag ta hand om Rom och Italien.
Pengarna från Spanien och Gallien räcker inte. Det är upplopp i Rom.
Avgjort?
Avgjort.
- Hade Caesar tyckt om det? - Absolut.
Kanske inte att Isis är beslöjad.
Efter tre år är han bara en bild på ett guldmynt i Rom.
Mynten jag hade med mig? Octavianus präglade dem-
- till minne av Caesars upphöjelse till gud.
Det var för att få ärva Caesars gudatitel med allt det andra.
En död gud kan inte ändra sitt testamente.
Antonius framförde Caesarions anspråk. Den delen av löftet höll han.
- Och han ska hålla resten. - Nästan tre år efter Caesars död?
- Mer än ett år efter Filippi? - Antonius kommer.
- Han behöver Egypten. - Du är Egypten.
Det är det jag menar. Antonius behöver mig.
Jag får ont i huvudet när du pratar om pengar. Prata om nåt annat.
Javisst. Nyheter från Rom.
Octavianus har landsförvisat Lepidus.
Jag önskar... att jag inte hade druckit så mycket i dag.
Det önskar jag också.
- Gör jag dig orolig, Rufio? - Ja, det gör du.
Caesar var säkert aldrig drucken. Alltid samlad...
Kriget i Parthien blir inte lätt.
- Hur många legioner har vi? - Svårt att säga.
Det är så många som har deserterat.
De har inte fått sin sold på månader.
I Grekland levde jag med manskapet, åt med dem-
jag var en av dem.
Nu känns de avlägsna, som ett minne blott.
Vi måste skaffa guld åt dem-
- vete, förnödenheter, skepp, rustningar.
Var ska vi hitta det?
- Kanske i öster. - Syrien?
- Längre söderut. - Etiopien?
- Norrut. - Nämn henne inte!
Jag kryper inte till henne som en tiggare!
- Hon vet kanske inte... - Hon vet allt! Är det här tacken?
Hon får komma till mig! Om jag var Caesar...
Hon är drottning av Egypten.
Om man klär av henne naken syns det inte.
Det är svårt att se en naken generals rang också.
Och generaler utan soldater är nakna.
Nåväl, jag ska gå henne till mötes.
Du får beordra henne att komma till mig.
- Beordra? - Kalla på henne!
Böna, truga, lirka... välj själv!
Gnägga som en hingst om du vill, men skaffa hit henne!
Jag förstår din synpunkt, Rufio. Du förstår säkert min.
Jag tänker inte bli en av alla drottningar-
- som lyckligt darrande har kallats till Antonius.
- Jag sa väl inte "kalla"? - Du sa "inbjuda".
Han menar "kalla". Jag är Egyptens drottning.
Jag stannar på egyptisk mark.
Tarsus är inte världens ände.
Jag tar inte ett steg från Egypten.
Jag går med på att träffa Antonius-
men bara på egyptisk mark.
Det måste finnas ett sätt, en tidpunkt, en plats som passar båda.
Måste det, Rufio?
Kleopatra...
Kleopatra!
Det är hon. Det måste det vara.
Hon sa att det måste ske på egyptisk mark.
Kvinnor ger alltid med sig.
Hälsa henne välkommen från mig.
Bjud henne till en bankett till hennes ära.
Skynda dig, Rufio, det är mycket som måste ordnas.
Skicka bud efter kockarna.
Nej, Rufio, det är du som inte förstår.
Drottning Kleopatra befinner sig på egyptisk mark och stannar där.
Lärde Sisogenes-
vi är i Tarsus, inte i Alexandria.
Du är i Tarsus. Jag är i Egypten.
I kväll och i morgon kväll, om Antonius vill träffa drottningen-
så får han komma till Egypten.
Jag ska försöka övertala Antonius.
- Så snabbt du kom, Marcus Antonius. - Att dröja vore oförlåtligt av mig.
- Jag ville hinna välkomna dig ombord. - Det hade varit oförlåtligt av mig.
Ha överseende, förlåt dig själv ibland.
Nästan tre år... och du är ännu vackrare?
Tre år? Så länge? Tiden har gått så fort.
Ditt halsband är av guldmynt...
Mynt med Caesars bild.
- Tycker du om det? - Mycket.
Och din rustning är mycket klädsam. Är den grekisk?
Grekiska ting behagar mig.
Jag är nästan grek själv, så jag är smickrad.
Ovanligt halsband...
Mynt med Caesars bild. Var har du fått tag på det?
Jag har låtit tillverka det. Jag bär det ständigt.
En sagolik festmåltid.
På ett skepp får man leva enkelt.
Ett sagolikt skepp med en drottning, den sagolika Kleopatra.
Marcus Antonius är heller inget okänt namn.
- Sen vi sågs för ett år sen... - Nästan tre.
... har du blivt härskare över en tredjedel av Rom?
Tillåter du dig inte att glömma honom?
Underligt ordval... "Tillåter mig inte"?
Måste du bära honom kring halsen?
Antonius, under de här tre åren har ditt liv varit så rikt.
Åren kan inte ha varit händelselösa för dig heller.
Händelsrika, men inte rika. Det är skillnad.
På dagen räcker timmarna inte till.
Om nätterna är de för många, så jag fyller dem med minnen.
- Av Caesar? - Och en dröm... som nästan blev sann.
Minns du?
Jag minns vad jag sa den kvällen i Rom.
Du sa så mycket den kvällen, till så många.
- Skicka bort alla. - Jag har ordnat underhållning.
En grekisk dans för att välkomna guden Bacchus.
Om jag går så måste alla gå.
Sen kommer jag tillbaka, och vi kan tala i enrum, du och jag.
- När kommer du tillbaka? - Om en timme. Högst två.
- Hur länge stannar du? - Tills inget mer finns att säga.
Simmar du bra? Vi seglar i soluppgången.
- Jag förstår inte. - Hem till Alexandria. Till Egypten.
Kom du ända hit för en enda kväll? För att göra mig till åtlöje?
Skulle det kännas bättre om du fick stanna hos mig över natten?
Jag har sagt det förr, när jag är med dig har jag svårt att uttrycka mig.
- Jag har så mycket osagt inom mig. - Då kan jag inte veta det.
- Du har också mycket osagt. - Så är det nog med alla.
Stanna en stund. Jag känner dig sen länge, men så lite.
- Ge mig tid. - Det kan jag inte.
Inte Egypten och Rom tillsammans, inte ens gudarna kan ge dig tid.
Använd den tid du har, Antonius.
Slösa inte bort den på att spela gud i Tarsus-
- medan Octavianus i Rom blir en gud.
Jag antar att dansen är slut?
Sätt dig upp. Jag vill se om du sover med dina minnen.
Med så mycket osagt måste det kännas skönt att förstöra saker...
Jag ska säga dig nåt nu!
- Nån annan gång. - Nu!
Caesar...
Erövra, erövra...
Tvinga världen på knä.
Men du är ingen Caesar.
Hur tapper, vis och stark du än är blir du aldrig nån Caesar.
Caesar har gjort allt bättre, härskat och älskat bättre.
Det går inte att undkomma honom.
Caesars skugga faller över hela universum i all evighet.
"Kom till Alexandria när du vill", sa du i Rom.
"Nu, om jag kunde", sa jag.
För att buga inför tronen Caesar gav dig, tala om ett nytt fördrag.
Tala om Caesars son och din och Caesars dröm.
Alexanders värld som skulle styras av dig och Caesar.
Var finns Marcus Antonius?
Den store, gudomlige Antonius!
Här.
Han är här.
Ett steg bakom Caesar-
- vid Caesars högra hand, i skuggan av Caesar.
Hur många har älskat dig sen han?
En? Tio? Ingen?
Kysste de med Caesars läppar? Ropade du hans namn i mörkret?
Och efteråt, har du bett hans minne om förlåtelse?
Kommer du hit full av vin och självömkan-
för att besegra Caesar?
Du har uppfyllt mitt liv så länge nu...
... som ett starkt ljud jag hör i hela mitt hjärta.
Jag vill bli fri från dig, sluta åtrå dig.
Sluta vara rädd.
För att Caesar inte skulle tillåta det?
Men jag blir aldrig fri från dig.
Ända sen jag såg dig komma in i Rom på det där stenvidundret...
... och lysa i solen som en liten guldleksak...
... har jag avundats Caesar, så jag mådde illa av det.
Inte hans erövringar, triumfer, titlar eller pöbelns vrål.
Jag avundades honom dig.
När vi först träffades i Rom mindes jag dig.
- Hur kunde jag ha glömt dig? - Mindes du mig?
För många år sen var du en ung kavalleriofficer i Alexandria.
Under den där tjocka härföraren... vad hette han?
Gabinius.
Jag var 12 år och älskade dig.
- Prat. - Det är sant.
När man älskar nån vill man så gärna att det är den första.
Kanske det...
- Det blir en lek. Vem älskade först? - Jag.
Om du alls la märke till mig var du troligen livrädd för mig.
Alla vet att romare skär småbarn i bitar-
och matar hästar med dem.
Det här får bli vår början.
Från och med i natt får du aldrig avundas Caesar-
eller nån annan igen.
När allt kommer omkring är det inget nytt.
I många år har Antonius levt på smulorna-
från Julius Caesars bord.
Jag tycker att de förtjänar varann.
Låt honom stanna i Egypten och förspilla sitt liv-
- men inte det romerska folkets egendom.
Det romerska folket!
Vad bryr väl de sig om ära och egendom?
Är deras Antonius tillfreds?
Då är de också det.
Sopar deras Antonius in deras rike under Kleopatras säng?
Hans beundrande romare suckar och förblir tillfreds.
Låt honom stanna borta hur länge som helst utan en tanke på dem-
- han finns ändå i det romerska folkets hjärtan.
Han är långt från Rom, men inte långt från Caesar, eller Caesars son.
- Talar du om mig, Germanicus? - Nej, Octavianus, om Caesar.
Jag är Caesar.
Bara så länge Antonius håller sig långt från Rom.
Antonius!
Stanna inte för länge i Alexandria!
Germanicus...
Stanna inte för länge i Rom.
- Vet Antonius det här? - Och mer därtill.
Jag har skrivit regelbundet och skickat bud.
- Vad har han svarat? - Att han inte längre var intresserad.
Han tänkte inte återvända till Rom. Han insåg vad som stod på spel-
men vägrade lämna er.
Pröva med getmjölken.
Mer getmjölk.
Inte för mycket. Så där.
Ko-, get- eller åsnemjölk?
Hur får man bäst skägget mjukt?
Är det sant att Octavianus bara rakar sig en gång i veckan?
Han låter bara vinden blåsa fjunet från hakan.
- Du visste att Germanicus var här. - Ja.
Vad tycker du om skägg? I min ungdom var jag rödskäggig.
Varför har du inte träffat honom?
När du ger dig av... måste du stanna borta länge?
Jag tar med några såna här.
Det fanns inga såna när jag senast var i... Rom.
När de grävde mitt mausoleum hittade arbetarna en gammal mur.
Nån hade ristat in, för hundratals år sen:
"Du var inte här i går kväll, och jag kunde inte sova. "
"Kommer du hit i kväll?"
Tror du att de nånsin träffades igen?
Allt jag vill omfamna, se och ha-
finns här hos dig.
Jag får inte ömka mig själv.
Ibland är drottningar inte bättre än kungar eller prinsar.
Det är så orättvist...
Det jag känner borde jag ha känt för länge sen, när jag var ung.
När jag tänkte för mig själv att det var så här kärlek kändes.
Men att vänta så länge och så plötsligt uppleva det nu... så sent...
Det gör så ont. Kärleken genomborrar hjärtat.
- Akta dig för Octavianus. - Han får akta sig för mig.
Rom vill inte ha ett inbördeskrig.
Och du är inte redo för det.
Världen är full av kärlek. Inga krig mer.
Du måste få din beskärda del.
Titlar och befogenheter ska anges noggrant.
Ditt herravälde i Östern får inte ifrågasättas.
- Hur ska jag överleva, Antonius? - Som jag.
Ett andetag i sänder.
Varje andetag för oss närmare varann.
Du tar så mycket av mig med dig, så långt bort.
Kom ihåg mig! De vill få dig att glömma.
Glömma dig? Hur då?
Jag kan aldrig komma längre från dig...
... än så här.
Han kommer till Brindisium.
Agrippa och jag ska välkomna honom med en stor ceremoni.
Vi ska visa Antonius att romarna håller av honom-
- att vi alla gör det, och alltid ska göra det.
Han har varit borta länge.
Vi kan förmå honom att stanna ännu längre.
Om du följer med till Brindisium, Octavia, så kan du hjälpa oss.
Men det är bara ett halvår sen...
Agrippa och våra förfäder får ursäkta-
- men en ung änka måste inte sluta leva.
Du har inte gått ut sen din make dog.
Tänk på din hälsa. Lite omväxling gör dig gott.
Agrippa och våra förfäder får ursäkta-
att jag ser fram emot omväxlingen.
Inget och ingen kunde lysa klarare än hon i solen.
Varken Antonius eller nån annan man skulle kunna motstå Octavia.
Kan jag erbjuda en bättre pant för min välvilja mot honom?
Och hur kan Antonius bättre visa sin fredskärlek än genom att acceptera?
Och Kleopatra?
Ska vi bjuda henne till bröllopet?
Minns du när Julius Caesar återvände och hon var i Rom?
Det var som ett gift i hans hjärta och sinne.
Fallandesjukan, visst, men det var mer än så.
- Kleopatra. - Jag minns.
- Antonius är ingen Caesar. - Det är jag tacksam för.
Om han gifter sig med Octavia, kan han glömma Kleopatra?
- Låter hon honom glömma? - Troligen inte.
- Får jag tala? - Berätta, fort!
Nyheter från Rom. Antonius och Octavianus har slutit förbund.
Antonius fick tio legioner till och hela Östern.
- Egypten blir Roms bundsförvant. - Det är gjort!
- Han har mer att berätta. - Nej.
- Han är rädd. - Var det nåt mer?
Förlåt mig, Ers Majestät... men ett giftermål har ägt rum.
För att befästa förbundet. Mellan Octavia, Caesars syster...
... och Antonius.
Nåt mer?
Nu är de i Aten. Senare i år far Octavia till Rom.
Antonius kommer till Alexandria för att förhandla med Egypten.
Lämna mig.
Nej.
Helt ensam.
Antonius!
Behagar den dig, min make?
- Ja, mycket. - Den är tillverkad här i Aten.
De är inte lika praktiska som romerska.
Greker är så svaga för skönhet.
- Smakar inte maten bra? - Jovisst. Jag är inte så hungrig.
- Om du föredrar nåt annat... - Tro mig, jag är nöjd, Octavia!
Gudarna vet att du behagar mig...
... på alla sätt.
- Domitius? - Han kom aldrig till palatset.
Han släpptes inte ens in i staden.
Om ni ursäktar mig...
Du behöver inte gå.
När män pratar statsangelägenheter undrar jag alltid-
varför vinet har surnat.
God natt, Rufio.
God natt, min make.
Domitius avvisad vid stadsporten... Hur många är det nu?
Fem sändebud har avvisats i år.
- Om du hade rest... - Jag bad dig slippa. Du lovade.
- Vi måste förhandla. Vi är utan vete. - Jag kan inte förhandla med henne!
Hon tar inte emot nån annan.
Tänk om hon skulle... avvisa mig?
Omöjligt.
Har du övergett henne på allvar?
Nej.
Jag har väntat på audiens i tre dar.
- I vilket ärende? - Ut! Jag talar med drottningen.
- Ni står framför Egyptens tron. - Jag vet!
- Ert ärende? - Inget jag diskuterar offentligt.
Jag beviljar inte privata audienser åt okända.
Jag är Marcus Antonius.
Vem du är vet jag. Vad är du för tillfället?
Roms sändebud och prokonsul för hela riket öster om Italien.
- Imponerande titel... - Värdig en privataudiens?
Utan ett fördrag med Egypten-
kan du inte hålla dina områden.
- Inte sant? - Det är möjligt.
Då får du komma till mig som supplikant.
- Om det är så du väljer att se mig. - Det gör jag.
Inta en supplikants ställning inför tronen.
Fall på knä.
- Vad då... ? - Ner på knä.
- Ber du Roms prokonsul att... - Jag bad Julius Caesar göra det.
Av dig kräver jag det!
Du kan få det fördrag du ber om på följande villkor:
I egenskap av Roms prokonsul-
- avträder du följande områden till Egypten:
Judéen, Jordanien, Armenien, Fenicien, Sinai, Arabien-
och öarna Cypern och Kreta.
Du begär en tredjedel av riket!
Se det så här istället:
Jag lämnar två tredjedelar åt dig.
Mycket frikostigt... Jag kan inte acceptera.
Jag föreslår att du funderar på saken.
Du kanske ska rådfråga din överordnade i Rom?
- Min överordnade? - Octavianus.
Octavianus Caesar.
Jag har inte sagt att du kan gå.
Nu kan du gå.
Ut med er. Hennes Majestät och jag ska tala i enrum.
Ut, annars skär jag er i småbitar!
Det är så romare skrämmer småflickor.
De tycker om att skrämma småflickor. Vänta därute.
Jag gifte mig med Octavia inför hela Rom som garanti för freden.
Kysste du henne, eller skakade ni bara hand på bröllopsnatten?
Rom gladdes över bröllopet. Hur kunde jag vägra?
Du kunde ha sagt nej, som till alla mina krav.
De är orimliga! Sånt begär man av en hjälplös fiende!
Du är inte hjälplös... än.
Jag kan inte avträda områdena. Det vore ett öppet svek mot Rom.
Varför tror du jag begärde dem?
Det är precis vad Octavianus hoppas på! Det är oklokt!
Är det klokt att ge Rom, Italien, hela världen till Octavianus?
Att krypa för honom i allas åsyn?
Att äkta och lägra hans syster-
- som botgöring för att du stannat så länge hos din egyptiska sköka?
Är du arg för att jag har förlikats med Octavianus-
- eller för att jag har gift mig med hans syster?
Bådadera. Fan ta dig för att du inte kan förstå det!
- Jag skulle aldrig be dig om råd! - Och därför är du nu Octavianus slav!
Och vilken utsökt kedja!
Så lågmäld och dygdig...
Det sägs att hon sover fullt påklädd.
Jag är tillbaka, det är huvudsaken.
Hur länge dröjer det innan du skyndar till din herre?
Eller till henne?
Jag har bara en herre.
- Min kärlek till dig. - Nej.
Låt dig aldrig behärskas av kärlek.
Om man ger sig hän åt kärleken-
- så glömmer man vad och vem man är och vad man vill.
Är det du vill, värt så mycket mer?
Jag underkastar mig inte kärleken. Inte Octavianus heller.
- Du behöver inte frukta honom. - Så självsäker du är.
Har Octavianus nån herre?
Hans ärelystnad. Att härska över Rom.
Över Rom, till att börja med. Och vad hindrar honom?
- Du och jag. - Och min son!
Han har rätt till Caesars namn och ryktbarhet.
Octavianus har stulit dem.
Nu förstör han i sin systers namn Roms kärlek till dig.
Genom ert giftermål har han gjort mig till din hora!
Ska jag inte frukta Octavianus?
Nu är det han som inte har nåt att frukta.
Jag kan inta en stad-
- och upptäcka en armés sårbarhet och angripa dem.
Men tvinga mig att sitta och tala i viskningar-
- med små betoningar och gester... Då är jag snart besegrad.
Jag ville så väl...
... men kunde inte ha ställt till det värre.
Än finns det tid.
Kan ingen fråga vad jag vill?
Leva med dig i fred och kärlek.
Vad ställer du för villkor för kapitulationen?
Först ska du liksom Caesar gifta dig med mig enligt egyptisk sed.
Det är inget villkor, det är en belöning.
Utnämn i egenskap av prokonsul Caesarion till Egyptens kung-
- så härskar vi tillsammans i hans namn.
Beviljas.
Avträd till Egypten alla de områden jag begärde.
Du måste göra det, om så bara för att hävda din makt.
Annars kommer vi oundvikligen att mista allt.
Inser du inte det?
Jag ser inget annat än dig.
Jag förlåter inte Antonius. Gifta sig enligt barbarers sed...
Det betyder inget i Rom. Caesar...
Ja, Antonius kryper bakom minnet av honom.
Men säg oss, Germanicus, kastade Caesar en tredjedel av riket-
- i Kleopatras säkerligen välförtjänta sköte?
Länderna i fråga underkuvades av Julius Caesar.
Rätten att regera över dem tillfaller hans son.
I den store Caesars namn-
- ger jag kung Ptolemaios Caesarion den rätten.
Roms storhet ligger inte i vad hon tar-
utan i vad hon ger.
"Roms storhet ligger i vad hon ger", säger han.
Sen ger han bort det som inte är hans.
Och Kleopatra tar, och kommer att ta mer.
Och kriget kommer.
Hon och jag vet att kriget kommer.
Men jag talar inte för krig-
- och jag talar inte heller mot Antonius.
Man ska få tvinga mig att börja krig.
Roms folk ska tvinga fram kriget.
De ska storma senaten och tigga om det.
Om vi handlar fort vet romarna inget förrän vi är i Grekland.
Låt trupperna gå ombord på skeppen omedelbart.
- Om hären ska skeppas till Grekland... - Det är beslutat.
Mitt manskap tål sjön illa.
De slåss och marscherar till lands.
De gör som de blir tillsagda, som mina.
Mitt manskap lyder bara mig! Än är de inte...
De är fortfarande romare.
Men eftersom jag gör som jag blir tillsagd...
Antonius har naturligtvis sista ordet-
- och han beslutar säkert som vi sagt. Det var allt.
Det är oklokt att vara oense inför våra officerare.
Dina officerare.
Vad har du beslutat att jag ska besluta?
Varför inte skeppa hären till Grekland?
Jag vill inte börja krig.
100000 man under Marcus Antonius?
- Octavianus tar inte upp striden. - Han måste, så fort de landstiger.
Rom förklarar inte krig mot dig.
- Jag håller inte med. - Jag har inte bett om din åsikt.
Nej, inte sen jag motsatte mig att låta bygga 300 skepp.
För att förebygga ett krig.
Har man nånsin byggt 300 krigsskepp utan att det har blivit krig?
Vi får som vi vill utan krig.
Hör på mig, Ers Majestät.
Jag tror att vi är ytterst nära ett krig.
Andra krafter än vi själva styr och manipulerar oss.
Delegationen från Octavia, utvald bland Roms mest ansedda män...
Varför? Allt de kan återvända med till sitt folk är Antonius...
... förödmjukande och onödiga skilsmässa från henne-
och vägran att ta emot dem.
Det skedde på min befallning. Ansvaret är mitt.
Det var jag som gjorde det.
- Vad föreslår du? - Jag far till Rom.
Jag ska övertyga Octavianus och Roms folk om att vi vill ha fred.
Far till Rom.
Sisogenes!
Var försiktig.
Du håller av den gamle mannen. Din omtanke och oro märks.
Det är en sorts kärlek du visar.
Låt dem förhandla så mycket de vill.
Vi blir bara starkare med tiden.
Väggarna tror väl inte sina öron när de hör en sån tystnad.
Från höger...
... från vänster.
Roms folks rop hörs-
men Roms senat har inget svar.
Ska vi då bara sitta här...
... och höra på?
Ingen här tvekar att förklara krig mot Kleopatra.
Men hur gör vi det utan att förklara krig mot Marcus Antonius-
som älskas av Rom och älskar Rom.
"Som älskas av Rom och älskar Rom"...
Här har jag det testamente-
- som upprättats av Antonius, som älskar Rom så.
Läs själva hur innerligt Antonius älskar er och Rom-
- här i hans testamente under hans sigill.
Det fördes från Egypten till vårt heliga tempel på Antonius begäran-
- av Sisogenes. Ett utomordentligt uppdrag för en utomordentlig man.
Så vis, så nära Kleopatra, så betrodd av henne.
Läs i slutet av Antonius testamente.
Inpränta i ditt minne din älskade Antonius sista vilja.
Den vittnar om hans kärlek till Rom.
När han är död, står det-
när Marcus Antonius är död-
är det hans önskan att begravas-
i hans älskade Alexandria!
I Egypten, bland egyptier.
Vid sin egyptiska hora.
Är det jag säger sant?
Talar jag sanning?
Krig!
Jag håller inför er krigets Gyllene spjut-
- satt i min hand av Roms senats enhälliga beslut.
Nu är det ni, Roms folk, som måste visa vägen.
Var är fienden?
Visa mig till Egypten!
Nej!
Där! Där är Egypten.
Åter stred romare mot romare.
Precis som Antonius förutsagt-
- möttes de av Octavianus styrkor där de nådde land-
- vid Actium i Grekland.
Vi anfaller i soluppgången.
Planen skulle fungera på land-
men är mindre klok till sjöss.
Fienden har färre soldater till lands och färre skepp till sjöss.
Låt honom tveka.
Jag kan välja att förinta honom våt eller torr. Jag har valt våt.
Euphranor, inställ dig på Kleopatras skepp i hamnen.
Där kan du förklara för henne varför min djärva, enkla plan är oklok.
Du fråntas befälet.
Att satsa allt, dig själv, skeppen, oss alla, till sjöss...
- När beslöt du det? - Förlåt mig, Rufio...
Canidius och jag har övat 200000 man från 20 länder.
20000 man infanteri och kavalleri drivs ombord på skeppen!
I morgon är de sjösjuka och rädda! Varför?
För att jag har beslutat det!
Det är en heder att strida vid Antonius sida. När och var som helst.
Du talar som en romare, Ramos.
Du ska få strida vid min sida i Rufios ställe.
Rufio stannar på Hennes Majestäts skepp.
- Som du befaller. - Canidius stannar hos landtrupperna.
Bejubla vår seger från en bergstopp om du vill.
- Som du befaller. - Just det. Som jag befaller.
Ni kan gå.
Antonius!
- Vad är det med dig? - Med mig?
Du är med mig...
- Har vi siktat Octavianus tecken? - En gyllene örn.
Innan kvällen har vi plockat den.
Låt Octavianus veta att vi kommer. Låt fienden höra Antonius legioner!
Han är på väg. Signalera till Caesars skepp.
Följ mina order exakt.
Gudarna give att Antonius inte har ändrat sin plan.
Där kommer han, som hundra gånger förr till lands. Rakt mot centern.
Om det bara vore till lands, och vi kunde skydda hans flanker.
Men det kan vi inte.
Signalera allt till amiral Euphranor på Kleopatras skepp.
- Men Euphranor för befälet... ... över en leksaksflotta.
Så att Egyptens drottning kan följa kriget-
- som utkämpas av Antonius och 20000 romare.
Enligt planen förföljer Antonius och hans eskort Octavianus.
- Han har brutit igenom deras center. - De sluter linjen bakom honom.
- Inte om vi uppehåller dem. - Agrippa drar tillbaka dem.
Han följer Antonius, som jagar Octavianus.
- Vad har ni fått veta? - Antonius har brutit igenom centern.
Han är inne bland den romerska flottan och jagar Octavianus.
Fortare!
De har ökat farten. Vi är för tunga för att hinna med.
Då får vi sinka dem.
Katapulter och spjut.
Sikta hellre för högt än för lågt.
Katapulter. Spjut.
Katapulter!
Octavianus skepp är mycket snabbare än våra pråmar...
Varför väjer han inte för katapulterna?
Katapulter!
Herre!
En direktträff! En rad åror förstörda.
- Han vänder bredsidan till. - Vi har honom.
Ramma, borda och förstör honom!
Octavianus!
Gör rätt för namnet Caesar!
- Var gömmer han sig? - Octavianus är inte ombord.
Nu slår fällan igen.
Angrip Antonius med allt vi har!
Inget nytt om Antonius?
Du sa att han rammade Octavianus skepp.
Han rammade ett skepp med Octavianus tecken.
Men om Octavianus finns ombord...
Även om Antonius dödar honom är han omringad av deras flotta.
- Skicka hjälp! - Jag har ingen.
De går hårt åt våra skepp. Antonius är ensam och innesluten.
De skockas kring honom som hundar kring en sårad björn.
- Antonius skepp? - Borta.
- Och Octavianus skepp? - Brinnande och redlöst.
Tror amiralen...
... att Antonius är död?
- Är vinden tjänlig för Egypten? - Ja.
Vi avseglar direkt.
Bemanna årorna och lätta ankar. Mot Egypten!
Canidius!
Minns alltid att efter slaget vid Actium-
- när Octavianus var död och Antonius var död-
- såg ni segrarinnan ge sig av i sin gyllene slup.
Hon flyr. Kleopatra flyr!
- Hon lämnar mig! - Herre...
Våra förluster är svåra.
Vi måste inge manskapet nytt mod.
De döende kallar på er, de levande behöver er. Lämna dem inte.
Lyssna på mig!
Hjälp!
Goda nyheter, Caesar.
Kleopatra flyr och Antonius följer henne. Vi har segrat!
Åror upp!
Hennes Majestät vill träffa er. Vill ni komma ner?
Hon kanske kan komma hit.
Vill ni ha mat? Vin?
Hennes Majestäts befallning.
Hon är rädd att ni kunde... göra er illa.
Snälla du...
Octavianus har gått genom Syrien till Egypten.
Han kan vara här om nån vecka.
Två legioner här i Alexandria förblir lojala mot dig.
De och deras officerare väntar på att du ska ta befälet.
Du kan väl åtminstone tala med Rufio-
eller vem som helst.
Antonius, säg vad du vill ha gjort, så ska det göras.
Det var så länge sen du såg på mig. Vänd dig inte bort-
- fast du ser på mig så där... med ögonen fulla av hat.
De brinner av hat.
Varför, Antonius?
För att jag flydde? De sa att du var död!
Vad... kunde jag göra?
Vart skulle jag ta vägen...
... i en värld utan dig...
... om inte till min son och mitt land, Caesarion och Egypten?
Jag ville rädda dem från Octavianus.
Du skulle ha velat det.
Du skulle ha befallt det.
Säg att du skulle ha gjort det!
De sa att du var död...
De hade rätt.
Jag är död.
Gaius Julius Caesars styrkor-
- rycker obehindrat fram mot Alexandria.
"Gaius Julius Caesar"? Så nu har Octavianus stulit hela namnet?
Caesar låter hälsa att han inte har nåt otalt med Kleopatra.
Då kan han resa hem med sin här.
Han säger att Egypten nu väljer mellan krig och fred.
Själv önskar han inget hellre än fred.
Och vad begär han för den här... ovillkorliga freden?
Bara en symbolisk eftergift.
En demonstration, en gest.
Ett tecken på Kleopatras välvilja.
- Vad vill Octavianus ha? - Marcus Antonius.
Marcus Antonius huvud?
Det här är mitt svar.
Egyptisk frikostighet.
Han kan få två huvuden för samma pris som ett.
Antingen två... eller inget.
Det sägs att du kommer hit för att sova.
- Inte för att sova. - Tillbringa natten här, då.
Jag är inte ensam.
Den gamle gossen och jag utbyter erfarenheter.
Det är som att ha en rumskamrat... eller gravkamrat.
Skulle Caesar ha stått här?
Undangömd, svept i månsken och oändlig självömkan?
Du upprepar dig! Kom med nåt nytt.
Förr hörde det till ditt drickande. Sorgliga visor för Antonius...
Du gör bättre i att förhandla med Octavianus.
Du hade gärna fått ge Agrippa mitt huvud.
Jag är ju redan död, och det kunde gagna dig.
Slut ett nytt förbund med Rom.
Jag vill inte ha ett nytt förbund.
Vad vill du ha, då?
Marcus Antonius.
Återstoden av hans här, Rufio, min son och jag, hela Egypten-
väntar på honom.
- Vi har ont om tid. - Marcus Antonius?
Här finns ingen med det namnet...
... i livet.
Tid för vad då?
För Antonius att uppenbara sig i rustning med svärd i båda händer?
Agrippa! Octavianus!
Ge plats för Marcus Antonius, vår frälsare!
Antonius, säger du? Han dog vid Actium-
när han flydde.
Han försökte springa på vattnet, sägs det, men du höll inte hans hand.
Rufio... mina legioner väntar. På vad?
På att fråga mig det de grubblar på, de som jag?
"Varför är du inte död?!"
"Hur kan du leva?!"
"Varför ligger du inte i havets djup"-
- "blodlös och uppsvullen efter en hedersam död?!"
Du bad mig om förlåtelse för att du flydde, du grät och gav mig skäl.
Ditt barn, ditt land... Vem ska jag be om förlåtelse?
De tusental som inte längre hör mig?
Ska jag uppge mina skäl?
Bara säga att jag älskade?
När jag såg dig ge dig av var det det enda jag kunde tänka på.
Inte på döda, Rom, Egypten, seger, nederlag, heder eller vanära-
bara att jag måste följa min älskade.
Min älskade, min herre, kallade på mig!
Och jag lydde, och först då...
... vände jag mig om...
... och såg...
Så rätt du hade.
Välj till din herre vem som helst och vad som helst-
men aldrig kärleken.
Så fel... så fel jag hade.
Antonius, kärleken du följde finns här.
Till salu för ett rike...
Utan dig, Antonius, vill jag inte leva i den här världen-
än mindre erövra den.
För mig skulle det inte finnas kärlek nånstans.
Vill du att jag ska dö med dig? Jag gör det.
Eller vill du att jag ska leva med dig?
Jag gör som du vill.
Är det för sent att välja livet?
Bättre sent än aldrig.
Oroväckande nyheter från staden.
Folk är rädda. En del överger sina hem.
Under natten sattes hundratals anslag upp.
De fanns på marknaden och till och med i templen.
Undertecknade av Octavianus Gaius Julius Caesar Augustus...
Han lovar folket fred om de ger upp, förintelse i annat fall.
Jag tog bort dem och beordrade dödsstraff-
- för den som sprider ryktet att Antonius män kan överge honom.
Och vad blir straffet om ryktena besannas?
- Hur vet ni det? - Jag känner romarna.
Det finns bara en herre de aldrig sviker.
Hans namn är Seger.
Men ni lät Antonius ge sig av som om...
Du skulle ha sett honom.
Så stolt han var, så orädd...
Som förr.
Har alla mina tjänare skickats bort?
- Ja. De ville städa först. - Octavianus kan städa huset själv.
Skicka hit vaktchefen och hans tre bästa män-
klädda som köpmän.
De ska eskortera Caesarion ut ur Egypten...
... tills vidare.
Och ni? Tänk på saken igen.
Två snabba skepp ligger i östra hamnen.
Bär du mig ombord inrullad i en matta?
Nej...
Det finns ingen mer Caesar att fly till. Inte för mig.
- Så ni tänker... ... stanna i Alexandria.
På det sista stället nån skulle leta efter mig på.
Bokstavligen det sista tänkbara stället.
Jag har aldrig ifrågasatt era beslut...
- Börja inte nu. - Låt mig stanna hos er.
Charmian och Eiras tar hand om mig. Om Antonius skulle...
När Antonius återvänder ska du berätta var jag finns.
Jag väntar där på honom.
Tillsammans får vi göra-
det han tycker är bäst.
Är det uppfattat?
- Ja, Ers Majestät. - Var det nåt mer?
Jag har alltid älskat er.
Och jag har alltid vetat det.
Rom har aldrig skådat en sån här. Vi borde ta oss an hela Asien-
- inte slakta spillrorna av Antonius här.
Det blir ingen slakt, knappt ens nån blodspillan.
Har ett slag nånsin vunnits helt utan våldsamheter?
En sak ska vara klar:
Jag vill ha Antonius levande, och henne.
Hon måste tas levande.
Drottning Kleopatras andra intåg i Rom kommer att överträffa det första.
Ringen som din far gav dig.
Nu är den din... för gott.
Bär den med stolthet och heder.
Jag är rädd. Jag vet att jag inte borde vara det.
Vem har sagt det? Alla kungar och drottningar är rädda.
De lyckas bara dölja det.
Det klarar inte vanligt folk.
Hell, Antonius!
- Hur nära är Octavianus? - Bakom åsen där.
När det mörknar syns skenet från hans lägereldar.
En lockande syn för våra trupper... Inbjudande.
- De värmer sig vid sina egna eldar. - Ja.
Jag kände värmen när jag red förbi dem.
- Hur många legioner har han? - Tjugo. Vi har två.
- 12:e och en... ... som satts ihop av spillror.
Jag vill minnas att Caesar höll Alexandria med två.
Deras slagordning, Rufio?
Kavalleri på flankerna, infanteri i centern.
Tre elefanter som ska trampa ner en fluga...
Octavianus och Agrippa är lika lysande strateger-
som tempeljungfrur.
På sankare mark kommer inte kavalleriet åt oss.
- Där kan vi bemöta infanteriet. - Och låta dem trampa ner oss? Nej.
Elefanterna får hålla stånd, vi flugor bits, surrar och kittlas.
När det dagas, medan skenet från deras eldar fortfarande syns...
... går vi till angrepp.
Innan kvällen är våra legioner större och ännu mer lojala.
God natt.
Rufio, säg till vakterna att väcka mig strax innan det dagas.
- Javisst. - Och Rufio...
Om vakterna skulle glömma det, eller missta sig på tiden...
... kan du väcka mig?
Vakterna väcker dig.
- Men om de inte gör det? - Då gör jag det. Oroa dig inte.
Det gör jag aldrig.
Inte nu längre.
Rufio!
Kämpa!
Varför kämpar ni inte?
Vill ingen av er låta Antonius dö på ett hedersamt sätt?
Innan jag bar den här-
- bars den av en annan romare som dödades av Rom.
En annan... Caesar.
Nej.
Vi tar honom.
Vi tar båda två tillsammans.
Var är hon?
Var är hon?!
Hennes Majestät hälsar-
- att hon finns på det sista stället nån skulle leta på.
Bokstavligen det sista.
Hon kunde ha väntat. Än en gång...
... är Kleopatra utom räckhåll...
... och jag måste skynda efter.
Genom hela livet och in i nästa.
En kvinna, en kärlek.
Inget förändras...
... förutom livet till döden.
Hjälper du mig?
- Hjälp mig att dö, Apollodorus! - Jag vill göra det!
Men jag kan inte.
Jag har alltid avundats Rufio hans långa armar.
Det slutgiltiga sveket...
Jag svek mig själv.
Hur kunde jag missa det mål jag har strävat mot hela livet?
Gör slut på mig.
Var är mitt svärd? Jag ber dig, gör slut på mig.
Jag lät er tro att drottningen var död.
Men hon lever. Hon väntar på er i sin grav.
Kleopatra väntar... ?
Jag hinner till henne...
... om du hjälper mig.
Kanske om hans sår förbands hårt...
Det skulle bara vara smärtsamt. Låt honom sova.
Sova...
Kommer du i kväll...
... så jag kan sova...
... den mörka sömnen?
De träffades ändå...
- De älskande. - De kommer alltid att träffas.
Sakna mig.
Men inte länge.
Det lovar jag.
Jag trodde alltid att jag skulle dö...
... så väl.
Som det anstår en soldat.
En soldats död...
Jag levde alltid som det passade mig.
Opassande.
Jag tänkte gottgöra det i döden.
Jag väntade mig för mycket av mig själv i döden...
... liksom i livet.
- Håller du om mig? - Närmare än nånsin.
Ännu närmare.
Du och jag ska visa att döden är så mycket mindre än kärleken.
Du och jag, vi ska...
... förvandla döden till bara en...
... sista... omfamning.
En kyss...
... för att ta andan från mig.
Aldrig har det funnits...
... en sån tystnad.
Vänd på honom.
Underligt folk... Gift som luktar parfym.
Leta efter mer och pröva det på nån svårt skadad.
De har hittat drottning Kleopatra.
Hon är instängd i en grav.
Skynda er.
Marcus Antonius är hos henne, sägs det. Han är död.
- Vad... ? - Antonius är död.
Är det så man säger det?
Så enkelt?
"Marcus Antonius är död. "
"Den store Antonius är död. "
Soppan är varm... soppan är kall.
Antonius lever... Antonius är död.
Bäva av fasa när du säger sånt-
- i fall det vore osant, och Antonius skulle straffa dig!
Och är det sant så kan du skryta resten av ditt liv-
- över hedern att ha fått uttala den dödes namn!
En sån mans död-
ska ropas, skrikas ut.
Den måste eka från universums alla hörn:
Antonius är död!
Romaren Marcus Antonius är inte längre i livet!
Du behöver inte buga inför Caesar.
Det har jag aldrig gjort.
Var han här skulle jag göra det.
Jag är Caesar.
Om det behagar dig, Octavianus.
- Se på mig. - Om det behagar dig.
Efter allt du har varit med om-
- är du fortfarande vacker... på sätt och vis.
- Du smickrar mig. - Mitt intresse är helt opersonligt.
- Nu smickrar du dig själv. - Kriget är över.
Ditt land, din egendom och du tillhör nu mig.
Du får styra Egypten som provins och återfår din egendom-
- på ett villkor: Först följer du mig till Rom.
- Bakom triumfvagnen? - Se på mig!
Skulle Roms stolta medborgare vänta i timtal i solen-
på att se mitt lik släpas över Forum?
Du kommer att bevakas noggrant.
Octavianus, när jag är redo att dö...
... så kommer jag att dö.
Och om jag lovar att du får återvända oskadd till Alexandria?
Se på mig!
Vad kan du mer begära?
Du har inte nämnt min son.
Din son... Honom hade jag glömt.
- Var är han? - I säkerhet.
Om jag följer dig till Rom...
... låter du då min son härska över Egypten? Och hans söner?
- Och deras söner? - Jag ska göra mitt bästa.
Har jag ditt ord... som romersk härskare och gud?
Ja.
- När ska jag resa? - Så snart som möjligt.
Just nu är jag trött och behöver vila. Kan du lämna mig?
Har jag ditt ord på-
att du inte skadar dig själv?
Det svär jag på.
Vid min sons liv.
Måste vakterna stanna här?
Jag har ju svurit...
... vid min sons liv.
- Nu måste jag förbereda min avfärd. - Det går fort.
Först vill jag ha nåt att äta.
Nåt som ger mig kraft för färden.
- Frukt, kanske? - Hämta den.
Charmian!
Du, då, Eiras?
Ni har aldrig varit utan oss.
Ni kan inte lämna oss kvar.
Kanske finns det så det räcker till oss alla...
Hämta en skrivtavla. Jag ska skicka ett budskap till Octavianus.
Ord är bortkastade på den mannen.
Jag har kastat bort så många... på så många män.
Några till... en sista begäran.
- Uppfyller han den? - Det kanske jag aldrig får veta.
Men i det här fallet tror jag att jag får veta det.
- Jag serverar, som alltid. - Jag har alltid serverat henne!
Ni får båda vänta och klä mig för min färd.
Jag vill bära... Jag vill vara klädd som när Antonius först såg mig.
Guldklänningen?
Han ska se på en gång-
på långt avstånd, att det är jag.
Sist av allt skickar ni den här med en vakt till Octavianus.
Men vänta först.
Får jag se om fikonen är som de ska vara?
Smaken sägs vara skarp-
och snabbt försvunnen.
Så märkligt vaken jag känner mig.
Som om livet bara hade varit en lång dröm.
Nån annans dröm.
Nu är den äntligen över.
Men nu börjar...
... min egen dröm.
Den kommer aldrig att ta slut.
Antonius...
Vänta på mig.
Ett budskap från Egyptens drottning.
Läs det. Vad hon än vill så beviljar jag det när hon är i Rom.
Jag diskuterar det med henne från min triumfvagn... Vad är det?
"Min enda önskan"-
"är att få vila vid Antonius sida"-
"till tidens slut. "
Var det här väl handlat av din härskarinna?
Mycket väl handlat.
Som det anstod den sista av så många ädla...
... härskare.
Och romaren frågade:
"Var det här väl handlat av din härskarinna?"
Och tjänarinnan svarade:
"Mycket väl handlat. "
"Som det anstod den sista av så många ädla härskare. "
Översättning: SDI Media Group